Luigi Tenco și Dalida – o poveste de dragoste
Luigi Tenco și Dalida – o poveste de dragoste fascinantă și chinuită sau un complot al casei de discuri RCA?
![](https://i0.wp.com/bel-esprit.ro/wp-content/uploads/2021/05/dalida_luigi_tenco.jpg?resize=300%2C300&ssl=1)
Dalida și Luigi pe scenă, 1966
Ipotezele au fost multe și contradictorii, este dificil pentru un scriitor să urmeze o tendință, deoarece riscul de a cădea în clișee și stereotipuri este foarte mare. Sub steagul poeziei se află viziunea criticului Pino Strabioli care dorește să intre cu blândețe în relația Tenco-Dalida, surprinzând frumusețea, melancolia și tot ceea ce este evaziv.
S-au cunoscut în 1965 la Roma
Tenco și Dalida – indiferent dacă este o relație profesională sau o relație sentimentală, poate fi definită ca o mare alchimie a sufletelor, o întâlnire dorită de destin. S-au cunoscut în 1965 la Roma. Documentul privind participarea ambilor artiști la Scala Reale rămâne intact. Acele priviri intense și furtive lovesc profund, în timp ce Dalida cântă și dansează Sirtaki din Dansul lui Zorba.
La acea vreme, Dalida era deja una dintre icoanele muzicii internaționale. A fost prima femeie care a câștigat platină cu peste 10 milioane de discuri vândute, cărora li s-au adăugat și șaptezeci de discuri de aur în șapte limbi, inclusiv Bambino (traducere a celebrei piese napolitane Guaglione, adusă la succes de Aurelio Fierro), un alt disc de platină și unul de diamant, creat special pentru ea. De asemenea, a avut în spate o carieră de film, care a început când a fost numită Miss Egypt și a continuat la Paris, în anii 1950.
Luigi Tenco
Luigi Tenco face parte din școala compozitorilor genovezi, s-a născut la Cassine, în provincia Alessandria, pe 21 martie 1938.
După absolvire, a intrat în Modern Jazz Group al lui Mario De Sanctis, unde l-a cunoscut pe Fabrizio De André. Mai târziu a fondat cu Graziano Grassi și Gino Paoli, formația I Diavoli del Rock. Primul său disc 45 rpm, ca solist, a fost lansat în 1961, ‘I miei giorni perduti’. În 1960 a lansat primul disc 33 rpm, care conținea melodiile ‘Mi sono innamorato di te’ și ‘Angela’.
În 1965, când a întâlnit-o pe Dalida la Roma, a semnat și un important contract de înregistrare cu RCA la care a colaborat și artista italo-franceză.
Un bărbat și o femeie
Se pare că între ’65 și ’66 relația dintre cei doi artiști s-a intensificat. Poezia, muzica, cultura și politica au fost subiectele conversațiilor lor profunde. Luigi Tenco și Dalida, în farmecul lui Montmarte din Paris, un bărbat și o femeie, frumoși și tineri, plini de vise și de mare profunzime artistică și umană, trăiesc o relație, misterioasă pentru mulți, dar nu lipsită de emoție. Momentele intense alcătuiesc mozaicul a două vieți și magia unei întâlniri care a lăsat o urmă profundă în istoria muzicii, de neuitat pentru toți cei care crează artă între senzații fluctuante și nevoile zilnice.
Luigi Tenco și Dalida, Casinò di Sanremo, Gennaio 1967
Luigi Tenco și Dalida cântă împreună și înregistrează ”Bang Bang”, care ocupă primul loc în clasamentul hit-paradei radio condus de Lelio Luttazzi.
Luigi Tenco, Dalida și ideea Sanremo
Cei doi iau decizia de a participa la Sanremo, un moment crucial care va pune presiune pe relație și va evidenția criticitățile sale. Ideea de a înregistra piesa cu Dalida s-a născut la Paris, după vara anului 1966, la scurt timp după ce cei doi cântăreți s-au întâlnit la studiourile RCA din Roma.
Se pare că lui Tenco nu i-a plăcut prea mult piesa și că a fost convins să o aducă la Sanremo de către Dalida.
Sanremo, 1967
Piesa a fost inițial intitulată ‘Hello love’ dar titlul a fost schimbat, din motive legale, în ‘Ciao amore, ciao’ cu aproximativ trei săptămâni înainte de începerea Festivalului de la Sanremo.
Interesele casei de discuri RCA și geneza chinuită a piesei ‘Ciao amore, Ciao’ sunt stăpânii. Cea mai faimoasă versiune alternativă, anterioară celei definitive, purta titlul ‘Li vidi torna’ și consta dintr-un text cu caracter antimilitarist.Textul a fost considerat prea extrem de către casa de discuri care l-a sfătuit să îl schimbe. Textul prezentat la Sanremo a fost un cântec de dragoste despre drama țăranului italian obligat să se urbanizeze.
În ciuda continuelor remake-uri, s-a evidențiat măreția autorului. Mai mult, Tenco-Dalida avea în comun faptul că erau copii ai migranților și că aveau un suflet poetic și rătăcitor.
În 1967, melodiile Sanremo au fost prezentate într-o versiune dublă. Mai întâi a cântat interpretul italian și apoi invitatul internațional. Așadar, Dalida ar fi trebuit să cânte și ‘Ciao amore, Ciao’.
Într-un interviu radio cu Daniele Piombi, Tenco își afirmă intenția de a merge spre o nouă linie de melodie italiană, încercând să implice publicul și tinerii. De fapt, mulți critici susțin că Tenco a urmărit cântecul de protest american după modelul lui Bob Dylan pentru a încerca să reproducă succesul pe care l-a obținut acesta cu mass-media.
Cu toate acestea, în curând, Sanremo se dezvăluie a fi mecanismul care mediază adesea pe nedrept între gusturile publicului, gusturile criticilor și interesele caselor de discuri. Un mecanism care zdrobește oamenii care merită și îi înșală pe câștigători. Oglinda unei țări care nu știe să surprindă frumusețea și poezia în ceea ce este diferit și neobișnuit. Diferențele de caracter ale celor doi artiști apar puternic. Pe de o parte, există Dalida care, cu toată delicatețea și sensibilitatea sa profundă, este extrovertită și testată în mecanismele perverse ale reflectoarelor. Pe de altă parte, există Tenco, un cântăreț străin de mediul din Sanremo. De fapt, criticul și jurnalistul Giancarlo Governi a spus despre el:
„Tenco nu este cântărețul profesionist, ci poetul care se exprimă prin cântare”.
Tenco însuși a declarat:
„Mă consider potrivit pentru un recital în care pot explica și cânta melodiile”.
Eduardo Vianello și Gino Paoli, care îl cunoșteau bine, au dezmembrat mitul personajului introvertit și întunecat care fusese creat în jurul său. Aspectul introvertit și serios aparținea figurii publice, intimul lui Luigi Tenco era înțelept, amuzant, dar în același timp fragil. Prin urmare, nu este capabil să susțină un nivel ridicat de competitivitate precum cel de la Sanremo. Din păcate, nu există nicio înregistrate a spectacolului lui Tenco pe 26 ianuarie 1967, ci doar al lui Dalida în timpul repetițiilor.
Dar mulți oameni, inclusiv Mogol și Paoli însuși, își amintesc un Tenco diferit, un spectacol amețit:
„Luigi nu era cel obișnuit în acea seară și noi toți prietenii care îl cunoșteam bine am observat acest lucru. Chiar și spectacolul de la festival a fost absurd „.
Interpretarea lui Tenco a fost influențată de consumul unui drog, Pronox și alcool (o grappa cu pere), atât de mult încât însuși maestrul Gian Piero Reverberi s-a străduit să-l urmeze pe compozitor. Dalida însăși s-a plâns lui Tenco în culisele spectacolului („Așa vei ruina melodia!”).
Performanța ulterioară a Dalidei a fost încărcată de tragism, tocmai pentru a arăta o formă de empatie între cei doi artiști.
Cu toate acestea ‘Ciao amore, Ciao’ a suferit o înfrângere grea și a terminat pe ultimele locuri, iar comisia a preferat Revoluția interpretată de Gianni Pettenati și Gene Pitney.
După înfrângere, Tenco nu a vrut să o urmeze pe Dalida și personalul RCA la cină; s-a întors imediat în camera lui de hotel. La 2,20, Dalida, întorcându-se din restaurant, a intrat în camera lui Tenco și l-a găsit mort. Ea a țipat – observa Lucio Dalla, care se afla în camera alăturată – lângă trupul neînsuflețit al lui Luigi Tenco, o armă și un bilet:
„Am iubit publicul italian și am petrecut cinci ani din viață degeaba. Fac asta nu pentru că m-am săturat de viață (departe de așa ceva), ci ca un act de protest împotriva unui public care a ales pentru finală ‘Io tu e le rose’ și a comisiei care a selectat ‘La rivoluzione’. Sper să servească la clarificarea minții cuiva. Bună ziua. Luigi „
Există multe ipoteze cu privire la sinucidere, mai multe cărți scrise pentru a o respinge și a susține ipoteza crimei, multe puncte obscure. Dalida a cerut să se oprească Festivalul, dar a părăsit Sanremo prin voia organizatorilor. Festivalul a continuat și, de parcă nu s-ar fi întâmplat nimic, s-a încheiat cu victoria lui Iva Zanicchi și a lui Claudio Villa .
Vreo cascadorie publicitară sau poveste reală?
Dalida va rămâne puternic traumatizată de poveste, iar opinia a fost împărțită între cei care au susținut ipoteza relației dintre cei doi și cei care au susținut că este o cascadă publicitară a RCA. De verificat și ipoteza unui triunghi amoros și a unei fete misterioase pe nume Valeria, care purta în pântece copilul lui Tenco, dar a murit într-un accident.
Mama lui Tenco, într-un interviu din 1967, a negat ipoteza unei relații între fiul ei și Dalida. Femeia a susținut că cei doi artiști erau doar prieteni buni și nimic altceva.
După 2006, nepoata ei, Patrizia Tenco a împărtășit teza oficială, considerând orice altceva ca speculație. Printre cei care confirmă adevărata relație amoroasă dintre cei doi ne amintim de Sandro Ciotti care a susținut că cei doi erau într-adevăr îndrăgostiți, dar temperamentali opuși, Gino Lavagetto și Cristiano Malgioglio au fost convinși că este o poveste solidă și curată.
Gianfranco Riverberi, care l-a respins ca fiind unul dintre multele flirturi ale cantautorului, Renzo Parodi, care a susținut teza unei iubiri unidirecționale; Dalida era îndrăgostită de Tenco, dar nu și reciproc. După nefericitul Sanremo, Dalida, în pragul unei depresii puternice, a încercat să se sinucidă de trei ori. Va reuși să o facă în 1987.
Căutarea adevărului într-o încurcătură de ipoteze este dificilă, dacă nu imposibilă. Relația Dalida-Tenco generează alchimie și, în sens poetic, poate fi definită ca o fațetă a unei iubiri infinite care mișcă cosmosul în frumusețea sa tragică.”
Un articol de Tibi Kovacs, traducere după Elisa Pellegrini
Citește și Dalida, glorie și lacrimi